Mersi ! Mersi !
Ai făcut un lucru incredibil de prostesc.
- Vroiam să mă salvezi. - Nu știi
cât de repede te poți îneca ?
- Tu m-ai salvat. - Copil prost.
Puteam muri amândoi ! Asta numești tu glumă ?
Vreau să-ți mulțumesc că mi-ai salvat viața.
Îți voi fi recunoscătoare pe veci.
made by sabian
Povestea se poate relua.
Povestea noastră se poate reluă. O voi relua pur și simplu.
Sau mai bine, Trafalgar Square. Nimeni nu vorbește limbi străine acolo.
Nu poți spune, "Dă-mi biscuitele, " sau "Unde mi-e grenada ?"
Ăia ridică din umeri. Pentru că ne și urăsc. Adică, asta e chestia.
Luptăm în Franța și francezii ne urăsc.
Dacă aș fi Ministrul Apărării, aș rezolva asta într-un minut.
Avem India și Africa, nu ?
Nemții să ia Franța și Belgia și tot ce mai vor.
Cine dracu a fost vreodată în Polonia ? E vorba doar spațiu, de imperiu.
Vor un imperiu mai mare, dă-le haznalele astea, noi le păstrăm pe ale noastre
și "Bob e unchiul tău" și "Fanny ți-e mătușa" !
Gândește-te !
Dragă Cecilia. Povestea se poate relua.
Cea plănuită la plimbarea aceea de seară.
Pot redeveni iar omul care traversa parcul Surrey
la asfințit, în cel mai bun costum, mândru de promisiunile vieții.
Omul care, cu limpezimea pasiunii te iubea în bibliotecă.
Povestea se poate relua.
Mă voi întoarce,
te voi găsi, te voi iubi,
mă voi căsători cu tine. Și voi trăi fără rușine.
Poți simți mirosul mării.
Mai să fie !
- E ca ceva din Biblie. - Iisuse !
Haide, toată lumea să curețe mizeria.
Abia a msosit, d-le. Ne puteți spune ce ar trebui să facem ?
- Nimic. Doar așteptați. - Unde sînt nevaele ?
Au reușit câteva ieri. Luftwaffe le-a făcut praf !
Am pierdut 3,000 de oameni când au scufundat Lancastria.
Înaltul Comandament, în marea lui
înțelepciune, a refuzat acoperirea aeriană.
O rușine, un dezastru nenorocit.
Nu, vezi tu, treaba e că sînt așteptat înapoi.
Sînt peste 300,000 de oameni pe plaja asta.
Soldat, trebuie să-ți aștepți rândul.
Fii recunoscător că nu ești rănit.
Am ordonat ca răniții să fie lăsați în urmă.
Nu, nu, lasă-l șefu' ! Niciodată să nu crezi
un marinar pe uscat. Ești mai bun ca el.
Nu e corect.
Iisuse !
Mă auziți, d-nelor ?
Mă întorc acasă !
Șefu'...
Trebuie să beau ceva.
Ai nevoie. Ești palid.
Toți sînt palizi, nu vezi ?
Acolo. Haideți.
Tot ce vreau e o ceașcă de ceai.
Ce dracu faci ?
Vin acasă ! Fetelor, vin acasă !
Mike !
Stai așa, șefu'.
Așteaptă aici.
De ce nu iei loc ?
E așa de cald aici.
Scoate-ți bocancii.
Trebuie să mă întorc. I-am promis.
Să rezolv lucrurile.
Și ea mă iubește. Și mă așteaptă.
Așteaptă, așteaptă, așteaptă.
Ce-ai făcut cu bocancii tăi ?
- Ești sigur că te simți bine. - Niciodată n-am fost mai bine.
Acum mă întreb care plajă o fi mai bună pentru o cină ?
- Nu știu sigur. Nu o recunosc. - Nu știu.
- Asta de aici. - Nu.
- Nu, nu... mai în față. - Ce e ?
Locul pe care îl știu, cu o cabană veche cu șindrilă albă
și cu ramele ferestrelor albastre.
Ah, da. Așa e, acolo mergem.
- E aproape. - Am ajuns. Uite-o.
Am ajuns, șefu. E aici.
E în regulă, șefu'.
Lasă-ți capul jos. Așa.
Învelește-te ca să îți fie cald.
Mestecă puțin asta. Încet, ca să nu te audă și să vrea și ei.
Încearcă să dormi puțin.
Să te găsesc...
Să te iubesc.
Să mă căsătoresc cu tine.
Și să trăiesc fără rușine.
Te iubesc. Întoarce-te. Întoarce-te la mine.
- Faci prea mult zgomot, șefu'. - Ce ?
- Ce zgomot ? - Țipai.
- Unii băieți s-au enervat. - Ce ?
- Arăți puțin cam rău. - M-am hotărât să mă iramin un pic.
Mă întâlnesc cu cineva și mereu am lăsat-o să aștepte.
Ascultă-mă, șefu' !
Am ieșit puțin afară și ghici ce am văzut !
Au început să rezolve pe plajă.
Navele s-au întors și un tip de pe Buffs ne va duce la 7:00.
O să plecăm. Plecăm acasă, colega.
Încearcă să dormi și nu mai striga.
- În regulă ? - Nu mai zic o vorbă.
Trezește-mă înainte de 7:00, bine ? Mersi mult.
N-o să mai auzi un cuvințel de la mine. Promit.
Londra Trei săptămâni mai devreme
Paturile trebuie aliniate spre interior.
Ieri am găsit trei care nu erau. Știți cine sînteți.
Cine e responsabil azi pentru luarea paturilor azi ?
- Eu am fost, Soră. - Presupun că nu ne poți spune
- ce ai greșit ? - Nu, Soră.
Etichetele sînt îndoite în interior, nu ?
- Da, Soră. - Fă-o din nou.
Soră Tallis, te aștept în biroul meu. Restul sînteți liberi.
E importantă slujba asta pentru tine, Tallis ?
Foarte importantă, Soră.
Ieri ai lucrat la chirurgie-barbati.
Când un pacient s-a trezit din anestezie, primul lucru
a întrebat de Briony. Cine o fi Briony ?
- Eu, Soră. - Nu există nici o Briony.
Tu ești Tallis. Sora Tallis. Ai înțeles ?
Da, Soră.
Nu există nici o Briony.
Aici Radio BBC Iată știrile.
BEF, cu aliații săi francezi, duce o luptă disperată
în zona de nord a frontului vestic.
Forțele aliate nu și-au pierdut coeziunea și au moralul ridicat.
Aviația continuă să ajute cu toată puterea
armatele aliate...
Mersi. Niciodată n-am putut să tăi cu foarfecă în stânga.
Mama mi le făcea mereu.
Poftim, e gata.
Plictiseală !
Noapte bună, Ponty.
Noapte bună, Tallis.
Nu te panica, sînt doar eu !
Fiona, m-ai speriat de moarte.
Deci aici vii după stingere.
Credeam că ești în mijlocul unei povești de dragoste.
Nu îngheți aici ?
Iubesc Londra.
Crezi că toate astea vor fi bombardate până vor dispărea ?
Nu.
Nu știu.
Scrii despre Sora Drummond ?
- Scrii despre mine ? - Câteodată.
- Pot să mă uit ? - Aș prefera să nu. E personal.
Nu văd nici un rost în a scrie, dacă nu citește nimeni.
- Nu e gata. E neterminată. - Despre ce e vorba ?
- E complicat. - Da ?
E despre...
E despre o fată tânără și proastă, care vede ceva pe fereastra dormitorului ei,
ceva ce nu înțelege, dar ea crede că da.
Probabil că n-o voi termina niciodată.
Mă uit la tine, Tallis și ești atât de misterioasă.
Eu n-am fost niciodată misterioasă.
- Știi ce-am hotărât astă seară ? - Ce ?
N-am să mă mărit niciodată cu un bărbat care nu e în Marina Regală.
Poftim. Cecilia Tallis.
Cred că asta e adresa ei.
Mersi.
Dragă Cecilia. Te rog n-o aruncă înainte s-o citești.
După cum ai văzut din scrisoare, sînt aici la St Thomas'
unde fac școala de surori.
Am decis să nu mai merg la Cambridge.
Doamne !
Am decis să fac ceva util. Să fac ceva practic.
Scrie în ziar că Armata face retrageri strategice.
Da, am văzut.
E un eufemism pentru retragere.
Nu contează cât de mult muncesc, cât de lungi sînt orele,
nu pot scăpa de ceea ce am făcut
și ceea a însemnat,
o extindere totală a ceea ce începe să pună stăpânire pe mine.
Cee, scrie-mi când ne putem întâlni.
Sora ta, Briony.
- Deci ai ? - Ce să am ?
Ai un logodnic secret în Franța ? Așa crede toată lumea.
Nu, sigur că nu.
Îmi imginez că nu ști dacă se va mai întoarce.
N-am fost niciodată îndrăgostită.
Cum niciodată ? Nici măcar o pasiune ?
Am avut odată, când aveam 10 sau11 ani.
Am sărit în rîu ca să văd dacă mă salvează de la înec.
- Acum mă tachinezi. - Nu. Și m-a salvat.
Dar imediat ce i-am spus că îl iubesc, sentimentul ăla a cam dispărut.
S-a întâmplat ceva.
Afară, repede !
Robbie.
Scuză-mă.
Soră Tallis, tu vorbești puțin franceza, dacă îmi amintesc.
Doar franceza de la școală, Soră.
E un soldat în patul 13. Stai cu el puțin. Ține-l de mână.
Du-te.
Iată-te în sfârșit.
M-a trimis Sora
să discutăm puțin.
Îmi amintesc de sora ta.
Mereu era amabilă.
Ce mai face ?
E tot Soră.
S-a măritat până la urmă cu bărbatul de care era îndrăgostită ?
I-am uitat numele.
Robbie ?
În curând, sper.
Robbie...
ai dreptate.
Și tu ?
Cum te cheamă ?
Luc.
Luc Cornet.
Și pe tine ?
Tallis.
E drăguț.
Îmi amintesc de tine.
Englezoaică.
Îți amintești prima dată când ai vizitat Millau ?
Lucram la cuptor cu tatăl meu.
Ți-am auzit accentul.
Poți să-mi faci o mică favoare, Tallis ?
Bandajele astea sînt prea strânse.
Poți să le slăbești puțin, te rog ?
Desigur.
Îți amintești de sora mea mai mică, Anne ?
Cânta piesa aia de Debussy,
îți amintești ?
Arăta așa de serioasă când cânta...
Și despre cornulețele noastre
ce crezi ?
Erau cele mai delicioase din Millau
Da.
Erau bune datorită untului de calitate.
Da.
De aceea veneai zilnic ?
Pentru că știi...
mama ținea mult la tine.
În opinia ei,
ar fi trebuit să ne căsătorim în vara asta.
Da ?
Da.
Sper că acum e mai confortabil.
Mă iubești ?
Da.
Poți să mai stai puțin ?
Mi-e frică.
- Tallis. - Briony.
Mă numesc Briony.
Ridică-te, soră Tallis.
Du-te și spală-ți sângele de pe față.
Marina și-a câștigat recunoștința veșnică. Armata e neînvinsă.
Curajul i-a făcut de neînvins, spiritul lor neingenuncheat.
Aceasta este povestea Dunkirk-ului.
Un nume ce va trăi veșnic în analele războiului.
Într-un tur cuprinzător,
Regina Elizabeth vizitează o fabrică de ciocolată din Nordul Angliei.
Magnatul, prieten al Armatei britanice,
dl. Paul Marshall, o însoțește pe Regină prin fabrica unde se produce Army Amo
cu drăgălașa sa logodnică și viitoare soție, Miss Lola Quincey.
Ce cuplu perfect sînt.
Continuați să faceți Amo ca băieții nostrii să fie dulci.
În al doilea rând, ca remediu împotriva
păcatului și pentru a evita păcatul trupesc,
o persoană care n-are darul abtinerii,
ar trebui să se căsătorească și să se păstreze
membru pur al trupului lui Cristos.
În al treilea rând, a fost predestinat să ajute societatea și să aducă alinare,
cum probabil ar trebui să facă și celălalt.
L-am văzut.
Deci, dacă cineva poate arăta verun motiv
pentru care nu pot fi împreună...
Știu că el a fost.
... să vorbească acum sau să tacă pe veci.
L-am văzut. L-am văzut cu ochii mei.
Lăsați Sora să treacă.
Am venit de la la țară azi. N-am mai fost la Londra înainte.
Sper că au o familie drăguță.
Nu știu în ce s-au băgat cu mulțimea asta.
Haideți.
O caut pe Miss Tallis. Cecilia Tallis.
E înăuntru ?
Tallis ! Ușa !
Ți-am scris. N-ai răspuns.
Trebuie să vorbesc cu tine.
- Ești sora șefă acum ? - Da.
Mersi.
Vreau să merg la judecător să-mi schimb depoziția, Cee.
Nu-mi spune așa.
Te rog, nu-mi spune așa.
Știu că ce am făcut a fost îngrozitor. Nu mă aștept să mă ierți.
Nu-ți face griji, n-o s-o fac.
Ești un martor ne-credibil. Nu vor redeschide cazul.
Cel puțin, pot spune lumii ce am făcut.
Pot merge acasă să le explic părinților și lui Leon...
- Vrei să te oprești ? - Am vrut să te văd pe tine prima.
Ei nu mai vor să audă despre asta.
Neplăcerile au rămas strâns legate de trecut, mersi mult.
Dar...
O să întârziem. Să mergem.
Scuză-mă.
Doarme foarte adânc.
- Ea ce caută aici ? - A vrut să vorbească cu mine.
Da ? Despre ce ?
Despre lucurl îngrozitor pe care l-am făcut.
Robbie. Dragule.
Am să fiu sincer cu tine.
Îmi vine să-ți rup gâtul
și să te arunc pe scări.
D-zeule !
Ai idee cum e în pușcărie ? Bineînțeles că nu !
Te bucurai când te gândeai că sînt închis ?
- Nu. - Dar n-ai făcut nimic.
- Nu. - Ai crezut că eu m-am dat la verii tăi ?
- Nu. - Te-ai gândit atunci ?
Da. Da și nu.
- Și de ce ești sigură acum ? - Am crescut.
- Ai crescut ? - Aveam 13 ani.
Ce vârstă trebuie să ai ca să știi diferența dintre bine și rău ?
Cât ai acum, 18 ?
Trebuie să ai 18 ani înainte ca să recunoști o minciună ?
Există soldați de 18 ani, destul de maturi ca
să fie lăsați să moaar pe marginea drumului.
- Știai asta ? - Da.
Acum 5 ani, nu ți-a păsat să spui adevărul.
Tu și toată familia ta, ați presupus că în ciuda educației mele,
eram tot un servitor, în care să nu ai încredere !
Mersi ! Puteau să mă arunce la lupi !
- Robbie ! Privește-mă ! - Nu !
Întoarce-te ! Întoarce-te !
Întoarce-te la mine !
Briony.
Nu mai e multă vreme.
Robbie trebuie să se prezinte la 6:00 și trebuie să prindă trenul.
Așa că ia loc.
O să faci niște lucruri pentru noi.
O să te duci la părinți cât de repede poți
și o să le spui tot ce trebuie
ca să-i convingi că mărturia ta a fost falsă.
O să dai o declarație procurorului,
o semnezi și ne trimiți o copie. E clar ?
Da.
O să-mi scrii o scrisoare detaliată cu tot ce s-a întâmplat
și ce te-a făcut să-mi spui că ai văzut la lac.
Încearcă să incluzi tot ce îți amintești
despre ce a făcut Danny Hardman în noaptea aia.
- Despre Hardman ? - Da.
N-a fost Danny Hardman.
A fost prietenul lui Leon, Marshall.
Nu te cred.
S-a însurat cu Lola. Abia am venit de la nunta lor.
Lola nu va putea mărturisi împotriva lui acum.
E imun.
Îmi pare foarte rău pentru necazurile pricinuite.
Îmi pare foarte, foarte rău.
Fă doar ceea ce te-am rugat.
Scrie tot, doar adevărul, fără fabulații, fără înflorituri, fără adjective.
Și apoi lasă-ne în pace.
O voi face. Promit.
Scuză-mă, ne putem opri puțin ?
Desigur. S-a întâmplat ceva ?
Am nevoie de câteva minute singură.
... câteva minute singură.
Briony Tallis, noul tău roman, al 21-lea, se numește Căința. E...
Briony ?
Îmi pare rău. Ne putem opri puțin ?
Briony Tallis, aș vrea să vorbim despre noul tău roman, Căința,
care va apărea în câteva zile, exact de ziua ta.
- E al 21-lea tău roman... - E ultimul meu roman.
Serios ? Te pensionezi ?
Mor.
Doctorul mi-a spus că am ceva numit "demență vasculară"
și constă în atacuri mici și continue.
Creierul se degradează, îți pierzi șirul cuvintelor, îți pierzi memoria,
ceea ce e cam mult pentru un scriitor.
De aceea cred că a mscris cartea. Trebuia s-o fac.
Și de aceea e și ultimul meu roman.
Destul de ciudat,
e atât de corectă, încât aș putea spune că e primul meu roman.
Am scris multe ciorne în trecut, la spitalul St Thomas, în timpul războiului,
dar n-am găsit calea să-l scriu.
Pentru că romanul e autobiografic, nu ?
Da, pe de-a-ntregul. N-am schimbat nici un nume, inclusiv pe al meu.
Și a fost vreo problemă ?
Nu.
Am decis, cu mult timp în urmă, să spun adevărul absolut.
Fără înflorituri...
și cred...
Ai citit cartea și înțelegi de ce.
Am aflat de evenimente la prima mână, n-am fost martoră la ele,
la condițiile din pușcărie, la evacuarea din Dunkirk, la tot.
Dar efectul acesstei sincerități a fost mai degrabă nemilos.
Nu mi-am mai putut imagina ce scop ar fi servit.
De către ce ? De sinceritate ?
De sinceritate.
Sau realitate.
Pentru că, de fapt,
am fost prea lașă să merg să-mi văd sora în iunie 1940.
N-am fost niciodată la Balham.
Ai idee cum e în pușcărie ?
Deci, scena în care mă confesez e imaginată.
Doarme foarte adânc.
Inventată.
Ce vârstă trebuie să ai ca să știi diferența între bine și rău ?
Și de fapt nu s-a întâmplat niciodată.
Pentru că...
Robbie Turner a murit de septicemie la Bray-Dunes
pe 1 iunie 1940,
în ultima zi a evacuării.
La revedere, amice.
Și n-am putut să pun lucrurile în ordine cu sora mea, Cecilia,
pentru că a fost omorâtă pe 15 octombrie 1940,
de către o bombă care a distrus stația de gaz și apă de deasupra stației Balham.
Deci...
Sora mea și Robbie n-au mai reușit să fie împreună
după care tânjeau și pe care îl meritau.
Și de atunci, eu...
De atunci, mereu am simțit că i-am împiedicat.
Dar ce motiv de speranță
sau de satisfacție, ar mai avea cititorul, cu un final că asta ?
Așa că în carte, am vrut să-i dau lui Robbie
și Ceciliei ceea ce au pierdut în viață.
Aș vrea să cred că nu e o slăbiciune sau o eschivare,
ci un act final de bunătate.
Le-am dat fericirea.
made by sabian